LONDON, 1613. JÚNIUS 29.
SHAKESPEARE VIII. HENRIK CÍMŰ DRÁMÁJÁNAK
ELŐADÁSA A GLOBE SZÍNHÁZBAN.
A MŰVET E CÍMMEL HIRDETTÉK:
AZ ELŐADÁS 1. FELVONÁSÁNAK 4. SZÍNE ALATT
AZ EGYIK KELLÉKÁGYÚ CÉLT TÉVESZTVE TÜZET OKOZOTT.
A GLOBE SZÍNHÁZ PORIG ÉGETT.
WILLIAM SHAKESPEARE SOHA TÖBBÉ NEM ÍRT MÁS SZÍNMŰVET.
Lenyergelem a lovát, uram.
Kérlek, hozz egy kis sört, fiam!
Hallottuk, hogy leégett egy színház, uram.
Melyik volt az?
Az enyém.
Maga Shakespeare, a költő.
- Történeteket mesél. - Csak meséltem.
Volt nekem is egy, de nem fejeztem be.
Megírná a végét, kérem?
Végeztem az írással, kölyök. A tiédet úgysem tudnám befejezni.
De igen!
Jó éjt, férjuram!
Húsz éve, Will.
Egyre kevesebbet láttuk.
Számunkra már csak vendég.
S a vendégnek a legjobb ágy dukál.
Szép álmokat!
Mindig azt hittem, Londonban éri a halál. Ahol leélte életét.
Nem számít, hol élt, vagy hol hal meg. Csak az, ki lesz az örököse.
Én vagyok az örököse. Utánam meg a lányunk, Elizabeth.
Nem, ha a nővéred fiúunokával ajándékozza meg.
Vagy inkább mi.
Azon tűnődtem, csinálhatnék egy kertet.
Már van kertünk.
Tudom, de nem konyhakertet vagy virágoskertet.
Egy különlegeset Hamnetnek.
Hamnet a mennyben van. Nincs szüksége kertre.
Talán nekem van.
Nagy váltás a londoni színműíráshoz képest.
Nos, pár dologban, Maria. A többiben meglehetősen hasonló.
Hasonló? Mennyiben hasonló?
Nos...
...ahogy ma is, felmérjük a terepet.
A kert nem egy színdarab.
Igaz, de legyen az darab, kert, kenyér,
mint amiket reggelente kisüt,
elsőként mind csupán egy ötlet,
mely azon igényből fakad,
hogy valami nagyszerűt vagy szükségeset alkossunk.
A kenyérhez kovász és liszt kell.
Pontosan. Hozzávalók. Már kapisgálja.
Bokor, szeder, kovász, liszt, vers, színdarab,
ehhez mind egy álom kell, melyhez ragaszkodunk,
és mely átvészeli a sorscsapásokat,
mert az időjárás változik, a bogarak szaporodnak,
a kemence kihűl, a kovász megsavanyodik,
esetemben meg a magához hasonló dolgozók,
akár Dick Burbage, egy hibbant, ám zseniális színész, közbeszólnak,
nagyobb, de olcsóbb show-t követelve,
vagy rövidebb darabot hosszabb szereppel.
E próbákat pedig úgy kell kiállni,
hogy közben ne tévesszük szem elől az álmot.
És az milyen érzés, amikor mindez sikerül?
Nos, milyen illata van a frissen sült cipónak?
Mi az ördögöt csinálsz itt?
Ezt most nem szeretném, ha lepisilnéd.
Ezt sem pisiled le, és itt ezt sem.
Férjuram!
Köszönöm!
A gyökerek kiásása kemény munka.
Ezt is megtapasztalja.
Egyszer kiirtottam egy egész erdőt,
és átvonszoltam a színpadon Dunsinane-ig.
A való életben ez azért kicsit más.
Olyan ígéretes gyerek volt, Anne.
Alig ismerte őt.
A költeményeiből megismertem.
- Maga szerint "költemények". - Igen, költemények.
Lehet bár gyerekes irományok,
de szellem és csíny minden sora.
Hát, nem ír már többet.
Nem.
És én sem.
Férjuram nem Hamnetet siratja, hanem saját magát.
A fiamat gyászolom.
Most.
Most siratja.
Akkor meg megírta a Windsori víg nőket.
Igen, valóban.
Nos, neki sem könnyű.
Újra kell tanulnia a feleség szerepét.
A férjem úgy véli, hogy meghalni jött haza.
Valóban?
Most vettem egy panziót.
Nem halhatok meg tíz évig, különben csődbe megyek.
Akkor miért jött haza?
Nincs több írnivaló?
Susanna, oly sokáig éltem a képzelet világában,
azt hiszem, elvesztettem a realitásérzékemet.
Az igazságérzékemet.
Judith szerint "semmi sem igaz".
Judith 28 éves vénlány.
Ez igaz.
Amikor apa meghal, koldusbotra jutok.
Dehogyis, gyermekem!
Vagyona harmada engem illet, amíg élek.
Amíg él.
Ön az idősebb, emlékszik?
Susanna nem hagyja, hogy nélkülözz.
Susanna a férjének engedelmeskedik majd.
Semmit sem fogok kapni.
Pont, ahogy érdemlem.
Judith!
Ha magadnak sem tudsz megbocsátani,
hogy várhatod Isten bocsánatát?
Nem várom.
Ide, ehhez a csalitos tóhoz szaladtam le,
amikor kirúgtak az iskolából.
Tudom, atyám.
Tudod, egy nemesember fiának ingyenes az oktatás,
de egy tolvajénak...
Azt hittem, vége a világnak.
De imádtam ezt a helyet.
És ti, gyerekek is imádtátok.
Úgy van!
Igen, mindennap lejöttünk ide.
- Bár Hamnet nem merészkedett vízbe. - Nem.
Nem volt olyan bátor, mint Judith.
Vagy akár... mint én.
De a szelleme bátor volt.
Emlékszem, egyszer lehozott ide,
hogy megmutassa, mit írt.
Akkor azt mondtam...
...hogy én vagyok a legbüszkébb apa a királyságban.
Még most is.
Tessék, szívem!
- Atyád a hagyatékkal foglalkozik. - Maga foglalkozik azzal.
Mert az téged illet.
A férjed vagyok.
Ami rám tartozik, az rád is.
Jól van, drágám!
Egyél még!
Köszönöm!
Férjuram! Vasárnap van!
Vasárnap?
Ez itt nem London.
Itt megbüntetik, ha nem megy templomba.
Jó reggelt!
Örvendek, hogy látom.
Shakespeare!
Egy újabb vasárnap, és most is maga foglalja el a családi padot.
Imádkozom, hogy sohase kelljen elhagynia,
ahogy az apjának.
Én nem az apám vagyok, Sir Thomas.
Örömmel látom ásni, uram.
Végre feladta a színdarabírást, ami eltéríti a népet az Úrtól.
A pacsirta éneke eltérít az Úrtól, John?
Dehogy!
Az Isten létének bizonyítéka.
Nos, hát egyeseknek...
...én voltam a pacsirta.
Szívességet jöttem kérni, apósom,
de nem szeretném elvonni a munkájától.
Szól, ha végzett a kerttel?
- Szólok, John. - Köszönöm!
Susanna jól van, ugye?
- Jól, uram. Köszönöm! - És Elizabeth?
- Ő is, uram. Köszönöm! - Helyes.
- Örömmel hallom. - Igen.
Bizony.
Köszönöm, John!
Szép napot, Mrs. Hall!
A húgának üzenem, ízes rajnai bort kaptam,
egy üveg ingyen az övé...
...egy mosoly fejében.
Megmondom neki, Tom.
- Jó reggelt, Lena! - Jó reggelt, Mrs. Hall!
Csomagja érkezett. Frank!
Sajnálom!
Higany, Mrs. Hall?
A férjem orvos.
Azt mondta, a csomag a magáé.
Jó reggelt, Kate!
- Jó napot, Mr. Smith! - Mrs. Hall!
Kelmét szeretnék.
Könnyű, nyári ruhának való szövetet, fekete színben.
Feketét? Nyárra?
Talán inkább ezt a kéket?
A férjem nem engedné ezt a díszes anyagot.
Ha a férjén múlna, Mrs. Hall, a boltom szörnyű sivár hely lenne.
Mindenki gyászban, halott sehol.
A Megváltó ruhája egyszerű,
mégis isteni volt.
Akárcsak kegyed, Susanna, bármit viseljen is.
Mr. Smith...
Férjezett vagyok.
De nem boldog.
Ez nem...
El kell mondanom a férjemnek.
El fogja?
Már tudja.
Susanna!
A szomszéd kutyáját igencsak érdekelte a kertészkedésem.
John Hall segítséget kért a lelkész eltávolításához.
Azt hittem, jobban ismer.
- Azt hiszi, kedveli. - Jó színész vagyok.
Próbálom is Susanna kedvéért, de John...
Álszent barom?
Egy puritán.
Ez vicces, nem?
Egy puritán, aki bezáratná az összes színházat,
kapja William Shakespeare minden vagyonát?
Nem gondolja viccesnek?
Szerintem ez tényleg az.
Ha ez számít, Judith,
nem szándékozom John Hallra hagyni a birtokom.
Nem hát! Majd a szent Susannára hagyja,
a törvény szerint pedig az asszony vagyona a férjéé.
Akár a teste. Bármire is akarja használni.
Nagyon megkeményedtél, Judith.
Régen egyszerű, vidám lélek voltál.
Az lettem volna, apám? Mikor volt az?
Mielőtt Hamnet meghalt? Akkor?
Mielőtt Hamnet meghalt, én pedig túléltem?
- Judith! - Hiszen épp erre gondol.
Valahányszor azokat az átkozott verseket olvassa,
amelyek nem is túl jók,
és arra gondol: "Miért a lány maradt életben, s ment el a fiú?
Az aranyfiú meghalt, és mi maradt?
Csak egy lány.
Egy értéktelen, semmirekellő lány.
Persze, ez a lány régen szép volt.
Egykor egyszerű, vidám lélek,
de ha ma ránézel, akkor csak egy dühös szuka,
aki most is itt lebzsel.
Miért a másik iker ment el?"
Köszönjük a vacsorát, Anne!
Egy rossz szót sem mondtam neki. Soha nem adtam rá okot.
Oly sokáig adott mások szájába mondanivalót,
hogy azt hiszi, csak a szavak számítanak.
Sir Thomas...
A puritánok tiltakoznak a hagyományos módszerek ellen.
Tudom, hogy van köztetek olyan, aki ezt rossz néven veszi.
De felszólítalak benneteket, emlékezzetek a korintiaiakra!
Ezek a jó keresztények mély hitük sugallatára cselekszenek.
Becsületes polgárok.
- Tisztességesek, jámborak... - Valóban azok, Mr. Woolmer?
Biztosan? Nem lehet, hogy paráznák?!
Láttam Susanna Hallt éjszaka kiosonni a férje házából,
és bemenni Rafe Smith házába.
- Ezért a rágalomért megfizet! - A rágalom bizonyítható!
Dr. Hall, többé ne akarja előírni nekünk, hogyan mentsük meg a lelkünk.
Nem, amíg a puritán felesége paráznább egy kurvánál!
Utasítottam az ügyvédeimet. Vádat emelünk rágalmazásért.
- Nyilvános tárgyalás? - A rágalmazás nyilvános volt.
John Lane veszélyes ember.
Bizonyos, hogy nem áll elő a váddal, ha nem gondolná bizonyíthatónak.
- Bebizonyítani? - Hogy kérdezhet ilyent?
Mivel a férjed attól fél, hogy képes rá.
Attól tartok, hogy kitalált egy meggyőző hazugságot.
Kész katasztrófa!
S egy olyan előkelő és feddhetetlen családdal történik, mint a miénk.
A Shakespeare családot nem teszik tönkre újra.
Hozzák elő a vádlottat!
John Lane nincs itt, méltóságos bíró uram.
- Nincs itt? - Eltűnt.
Susanna Shakespeare-t aljasul meghurcolták.
Távollétében John Lane rágalmazásért bűnösnek találtatott,
ezért kiközösíttetik!
Miért?
Miért rágalmazta meg ez a fickó Susannát?
Szerintem a férjét akarja tönkretenni.
John Hall puritán,
és azzá akarja tenni az egész várost.
John Lane viszont igen szereti a süteményt és a sört.
Akkor miért nem jelent meg a bírósági tárgyaláson?
Én...
...megbeszéltem a dolgot vele.
Megbeszélte? Ugyan mit?
Megkérdeztem, látta-e a Titus Andronicust.
Mi közöm van nekem a darabokhoz?
Menjen innen!
Majd a bíróságon találkozom magával és a szajha lányával.
Nos hát, a történet többek között...
...egy mór haramiáról szól, akit Aaronnak hívtak.
Az afrikai, aki a szerepét játszotta, lenyűgöző és félelmetes volt.
Megölni egy embert, vagy halálát kifundálni,
Hajadont elrabolni, vagy megtervezni a szökését,
Megvádolni egy ártatlant és eskü alatt tagadni,
Halálos ellenségeskedés magját elvetni barátok között,
Lemészárolni szegény atyafiak barmait;
Lángra lobbantani az éj leple alatt csűrt és kazlakat,
S hagyni, hogy a tüzet gazdák könnye oltsa.
Sokszor ástam már ki sírjukból holtakat,
S támasztottam őket drága barátaik ajtajába.
Bizony, számtalan szörnyűséget tettem életemben,
Játszva, akárha legyet csapnék agyon,
Szívemet mégsem fájdítja semmi jobban,
Mint hogy nem követhetek el még tízezerrel többet.
Láttam, ahogy az az ember...
...kitépi egy ostoba szívét, mert az bántotta őt.
De tudott gyengéd is lenni e rettenthetetlen férfi.
Egy nap vad szíve megszelídült,
beleszeretett a lányomba.
Susannába?
Igen, de szerelmük persze sohasem teljesülhetett be.
Ám megesküdött, ha a lányomnak valaha szüksége lesz rá,
akkor a kardja, karmai és foga mind a lányomé lesz,
hogy megvédje őt, vagy akár öljön is érte.
Szóljak-e neki Susanna mostani szorult helyzetéről?
Will, én láttam Titust.
Aaront a legkedvesebb fickó játszotta, akivel csak találkoztam.
Tüneményes pasas volt. De John Lane ezt nem tudja,
én meg sose hagytam, hogy az igazság egy jó sztori útjába álljon.
Gondolja, van valami igazság...
...abban, amit Lane állít Susannáról?
Nos...
Hűvösen bánnak egymással.
Láttuk.
Öt éve már, hogy gyerekük született.
Ismeri ezt a Rafe Smith-t.
Londonba küldetett higanyért. A higany pedig a szifiliszt gyógyítja.
Will!
Susanna nem vérbajos. Tudnék róla.
S ha a férfi az? Egy vérbajos mindig pisilni jár.
Akárcsak ő. Lehet, hogy...?
Lehet, hogy ezért nincs több gyermekük? Lehet, hogy...?
Ezért keres...
...egy kis örömöt máshol?
Susanna istenfélő asszony.
Sohasem csalná meg a férjét.
Lehet, hogy nem is megcsalás.
Judith?
Lehet, hogy ő vette rá Susannát.
Elképzelhető, nemde?
Őszintén, atyám, ha így születne unokája,
érdekelné, még ha igaz is?
Érdekel, hogy Susannához ne tapadjon gyalázat. Ebben biztos lehetsz.
Semmi sem igaz teljesen.
Írtam neked ma még egy verset.
Szeretnéd hallani?
Hamnet?
Will?
Anne?
Itt járt.
Mindig itt lesz, Will.
Londonban épp most érnek véget az előadások.
- A kocsmák megtelnek. - Ha hiányzik London,
- miért nem megy vissza? - Szeretnéd, ha mennék?
Az én akaratom nem számít, csak a magáé. S nem minket akar.
- Hogy érted ezt, Judith? - Visszajött Hamnetet siratni.
Hogy gyászolja az áldott, eltávozott fiát,
- és ásson neki egy átkozott kertet. - Judith!
Mi elsirattuk őt, apám.
Sirattuk, mikor meghalt, sirattuk utána is sokáig,
de most úgy tűnik újrakezdjük a gyászt,
mintha csak most temettük volna el, mert hirtelen,
hirtelen maga is siratni akarja.
Féken tartanád a nyelved?!
Ha engem nem tisztelsz, legalább magadat tiszteld!
S ha már nem gyászolod, legalább az emlékét tiszteld!
Honnan veszi, hogy nem teszem?
Légy méltó hozzá! Ha tehetségével nem,
legalább jóságával és szorgalmával vetekedj,
mert elpazarolod az életed!
Tudom, mit tart egy nő élete céljának.
Tudom, hogy mit vár tőlem.
Mr. Shakespeare?
- Nem akarom zavarni. - Jó!
Ez remek hír. Viszlát!
Csak azt akartam kérdezni...
Az íróvá válás legjobb módja, ha írni kezd.
- Csak...? - Nincs kedvenc darabom.
Írótársaimat egyformán tisztelem,
hagynám, hogy a nők játsszák a női szerepeket,
ahogy a kontinensen teszik. Most pedig, ha megbocsát.
Csak azt akartam kérdezni, honnan tudta...
- Mit? - Mindent.
Barátom, én azt sem tudom, hogy védjem meg a mályvát a csigáktól.
Nincs e világnak oly szeglete, amit ne fedezett volna fel,
a léleknek oly zuga, amit ne ismerne.
Hogyan?
Honnan tudja mindezt?
Amit tudok...
...ha tudok, bár ezt nem állíthatom, azt...
...csak elképzeltem.
Azt mondják, 14 évesen otthagyta az iskolát. Sohasem utazott.
- Hogyan képzelte el? - Magamtól.
Magától?
Igen.
Minden tettemből, mindenből, amit láttam,
minden elolvasott könyvből, minden beszélgetésemből,
Isten segítségével még ebből is.
Ha író akar lenni,
és másokhoz akar szólni másokért,
akkor előbb önmagát szólítsa meg!
Legbelül keresgéljen!
Vizsgálja meg lelke belső bugyrait...
...saját emberségét!
És ha őszinte önmagával,
akkor bármit is ír,
minden igaz lesz.
Most pedig, ha nem tudja megmenteni a mályváimat,
kérem, hagyja, hogy gyászoljam a halottamat.
Akkor miért?
Miért hagyott fel az írással?
Viszlát!
Jó reggelt, Tom Quiney! Egy hordó erős sör,
három kancsó édes bor, ha kérhetem.
A szokásos rendelése és a szokásos válaszom.
Jöjjön hozzám, Judith! Szeretném visszahozni a mosolyát.
Mint a megye összes lányának, akiket üldöz.
- De csak egynek tettem ajánlatot. - Azt hittem, bele fog fáradni.
Emlékszem egy lányra,
ő volt a városban a legszebb és legvidámabb.
Emlékszem a nevetésére, emlékszem a csókvadászatra.
És szeretném látni a nőt, aki abból a lányból lett.
Mert az biztos nem maga.
Uram!
Southampton grófja küldi.
Anne? Anne!
Southampton grófja északra vonul,
és azt írja, mivel mellettünk halad el,
elbeszélgetne pár órát velem.
Anne, figyelsz rám? Southampton grófja.
Hallottam.
Emlékszem, mikor először hallottam a barátjáról, Southampton grófjáról.
Azon a napon adták ki egy verseskötetét.
Szonettek, így mondták.
Azt hitte, mert nem tudok olvasni, nem is bánt.
De sokan tudnak olvasni, még a mi városkánkban is.
Köztük épp az egyik lánya.
Anne, azokat illegálisan adták ki,
a tudtom és az engedélyem nélkül.
De maga írta, Will, az emberek meg elolvasták.
Olvasás után pedig azt kérdezték: "Kik ezek?
Ki az a sötét hölgy, akibe oly szerelmes?"
- Ezek csak versek. - "A gavallér?"
- Ezek csak versek. - Ne válaszoljon!
Nem akarom tudni.
Akkor sem akartam tudni, most sem akarom.
De tudom, kire gondoltak az emberek.
Most úgy tűnik, a házamba jön hívatlanul.
Will, az évek során...
...a saját hírnevével foglalkozott.
Törődött egyszer is az enyémmel?
Hallottam, hogy előkelő vendéget vár,
embereim jelentették, hogy a város közelében jár.
Ön természetesen bemutat engem.
Javaslom majd neki, jöjjön Charlecote-ba megpihenni.
Kicsit többet a szokottnál.
Természetesen megkérem magát, hogy csatlakozzon. De csak maga.
Nem fáraszthatjuk ki őkegyelmét.
Bemehetnek!
Üdvözöljük a kegyelmes urat!
Isten hozta Stratford-upon-Avonban, kegyelmes uram!
Kihez van szerencsém?
Sir Thomas Lucy, a Charlecote birtokról, kegyelmes uram,
a parlament tagja e kerület képviseletében.
Megtisztelne, ha bemutathatnám a feleségem.
- Van dolgunk egymással? - Nos, csak...
Lenne tán egy petíció, mit be szeretne mutatni?
Ó, nem! Csak meghívnám Önt...
Akkor kérem, távozzék, Sir Thomas! Nem óhajtom a társaságát.
A királyság legméltóbb emberét jöttem meglátogatni.
Őfelsége után, természetesen.
Átkozott arcátlanság. A parlament piszkos kis tagja.
Manapság bárki megvásárolhatja a lovagi címet.
Nagyon sokszor lekezelt már.
Miért hagyod, hogy lekezeljen?
Mi is ő? Csak egy ember fia.
Semmi több.
Büszkesége és kevélysége csupán abból ered,
hogy egy előző senki magjából fakad.
- Ez rám is igaz. - Nem.
Will, én is csak egy ember fia vagyok.
Henry Wriothesley fia, Henry Wriothesley.
És ha nem Henry Wriothesley fia lennék,
akkor ez a Thomas Lucy fia Thomas Lucy...
...még gúnymosolyra sem méltatna.
- Te viszont, ami azt illeti... - Egy tolvaj fia vagyok.
Apollo fia vagy, Will.
A költészet és az igazság istene.
A legjobb...
...a legteljesebb...
...és a legszebb elme, mely e világon élt, biztosíthatlak.
Tehát...
...miért vagy ily jelentéktelen, Will?
- Jelentéktelen? - Miért vagy ennyire kisember?
Kegyelmes uram...
Egyetlen tollvonással elvarázsolod a tömeget,
ám megalázkodsz Sir Thomas Lucy előtt.
- Megalázkodok? - A tehetséged túlszárnyalja...
...az összes többi költőét együttvéve,
mégis a legjelentéktelenebb életet éled.
Nem érzem jelentéktelennek az életem, kegyelmes uram.
Hagyd már, Will! Mit szólsz Kydéhez?
Vagy Marlowe-éhoz?
Micsoda férfi volt!
Micsoda élet! Kém, felfedező, mindenki szeretője.
Fiúké, lányoké. Fiúké és lányoké.
Tudta, hogy kell élni.
De meghalt, így előnyei dacára vesztett is.
Ők már meghaltak, Will. Marlowe, Greene.
Ő senkiházinak nevezett.
"Senkiházi varjú." Tudod, az fáj, amivel törődünk.
Kyd, Nashe...
Spenser.
Mind meghaltak.
Az ital, a szenvedély, a szex és az erőszak ölte meg őket.
Az élet ölte meg őket.
Ám te...
Te túlélted.
Igen, túléltem.
- A szép házadban. - Több házban.
És a címered mennyibe került, Will?
- Húsz fontba. - Húsz font.
A Hamlet, az V. Henrik, a Macbeth, a Rómeó és Júlia...
...írója 20 fontot fizetett az "úriember" címért.
Will, miért érezted ezt fontosnak?
Apámat egyszer megbírságolták, mert nem ment templomba.
Tudja, miért nem ment?
Túl protestáns volt a pap?
Úgy hírlik,
a Shakespeare családot a pápistaság bűze lengi körül.
Nem ilyen magasztos okból. Azért nem ment templomba,
mert a gyülekezet felének tartozott.
Szerintem kedveltem volna az apád.
Nos, valóban kedvelték őt.
Én is.
Írnod kell újra, Will!
Londonnak szüksége van rád.
És nekem is.
Jonsonnal maradtunk.
Aki kinevet, mert nem beszélek görögül,
és azt sem tudom, Bohémiának van-e tengerpartja.
Miért számít, mit gondol? Te írtad a Lear királyt!
Azért számít, mert fontos, kegyelmes uram. Angliában fontos.
Amim van, az a saját érdemem,
épp ezért gyanús vagyok.
Talán mindig is az leszek.
De van pénzem, vannak házaim,
és van saját címerem is.
És vannak verseid.
Egek! Micsoda költészet az!
Micsoda költészet!
Oly gyönyörű...
Csodás költészet.
És néhányat...
Néhány verset nekem írtál.
Igen.
Igen, kegyelmes uram.
Önnek.
Megöregedtem.
Ahogy a szonettjeidben is írtad, te gazember.
De a szépség, ami téged inspirált, örökifjú marad.
És még ezer év múltán is,
mikor e sorokat olvassák, én...
Fiatal maradok.
És még élek.
A még meg sem született szeretők szívében.
A verseket csak önnek írtam, kegyelmes uram!
Senki másnak, akár él, akár csak élni fog.
Csakis kegyelmednek!
Természetesen csak hízelgés volt.
Hízelgés, ami kijárt nekem.
Igen.
Csak hízelgés.
Csakhogy...
A szívem mélyéből szólt.
Nos, fiatalabb voltam.
Fiatalabb és csinosabb.
Gyönyörű, kegyelmes uram, mindig is az marad.
Ha, vesztve nép és Szerencse kegyét,
Árvultan sírok kivert voltomon,
És zaklatlak, hiába, süket Ég,
S nézem magam és sorsom átkozom,
S irigylem a reménykedőbbeket,
Különbeket és tapsoltabbakat,
Ezt, mert többet tud, azt, mert verse szebb,
S fő-kéjem öröme is szikra csak:
Akkor, magam már-már megvetve, rád
Gondolok - s lelkem
(mint a hajnali Pacsirta, mely a föld árnyain át kitör)
az ég kapuit zengeti;
Mert édes emléked is annyit ér,
Hogy balsorsom sem adnám trónokért.
Úgy van, ahogy mondom...
...csak hízelgés.
Nem hízelgés, igaz.
Mindig csak remélni mertem.
Remélni?
- Will? - Hogy talán kicsit...
...viszonzásra talál.
- Viszonzásra? - Hogy tán kegyelmed is...
- Megfeledkezel magadról, Will. - Csak...
Költőként nincs hozzád hasonló,
és én, mint bárki emberfia,
csak alázatos szolgád lehetek.
De mint férfi, Will, nincs jogod engem szeretni.
A 20 fontos címered az ajtód felett...
...sem teszi ezt soha lehetővé.
Most mennem kell.
Isten veled!
A költőt jöttem meglátogatni,
és most a költőtől búcsúzom.
Ha, vesztve nép és Szerencse kegyét,
Árvultan sírok kivert voltomon,
És zaklatlak, hiába, süket Ég,
S nézem magam és sorsom átkozom,
S irigylem a reménykedőbbeket,
Különbeket és tapsoltabbakat,
Ezt, mert többet tud, azt, mert verse szebb,
S fő-kéjem öröme is szikra csak:
Akkor, magam már-már megvetve, rád Gondolok -
s lelkem (mint a hajnali Pacsirta, mely a föld árnyain át
Kitör) az ég kapuit zengeti;
Mert édes emléked is annyit ér,
Hogy balsorsom sem adnám trónokért.
William Shakespeare.
Látom, barátja, a gróf...
...nem viszi magával a feleségét az utazásaira.
Lehet, hogy nem talál ízléséhez illő hölgytársaságot.
Őkegyelme és Elizabeth grófnő...
...bizonyosan boldog házasságban élnek.
Ahogy ezt neked is kívánom.
Miért nem mentél férjhez?
Nagyon csinos vagy szerintem.
- Nem vagyok. - Pillants a tükrödbe!
Nincs tükröm. Nem kedvelem, aki visszanézne rám.
Istenemre, lányom, ez komor gondolat,
mivel egyetlen társaságod te magad vagy.
- Igaz, de az élet ilyen. - És a gyerekek?
- Minden nő gyerekre vágyik. - Nyilván.
Te nem akarsz gyereket?
Nekem kell Hamnetet pótolnom, apám?
Nem így értem... Hanem a saját érdekedben.
Férj, gyerekek a társaság és a kényelem kedvéért.
Talán úgy véli, hogy a házasság egyiket sem hozná el.
Valóban, Judith? Így gondolod?
Látván anyád nyomorú sorsát, inkább aggszűz maradsz,
semmint összekösd sorsodat egy férfival, ki mellőz?
- Nem tartottam nyomorultnak sorsom. - Valóban nem,
de mivel mások szájába mondandót adok,
ezért néha messzebbre látok a puszta szavaknál,
ezzel fejezzük is ezt be!
Mindig a családunkért dolgoztam.
- Csak magáért! - És én vagyok e család feje!
Adtam neked szép házat és szolgákat,
meg pénzt az élethez. Nem ez a kényelem?
Van két gyönyörű lányod, volt egy ragyogó fiad, és a férjed,
aki távolból ugyan, de mindig rád gondolt.
Nem ez jelentené, hogy bővelkedsz a társaságban?
Felemeltem ezt a családot!
A tehetségem hírnevet és gazdagságot hozott e házba.
Bizony, a tehetségem. Szerinted el kéne utasítanom?
Elutasítani a Mindenható ajándékát,
hogy itt üljek Stratfordban,
legyek átkozott kesztyűkészítő,
s ezzel kissé jobban megbecsültnek érezd magad?!
Hamnet meghalt, s nem voltam itt! Ezt is tudom!
Hamnet meghalt, a pestis elvitte.
De a pestis milliókat megölt, lettem volna...
...akár Londonban, akár Stratfordban, ugyanígy elvitte volna.
Akkor... Elvesztettük a fiunk! Tudom!
Azt is, hogy nem voltam itt!
Hányszor mondjam még el? Nem voltam itt!
Elvesztettük a ragyogó fiunkat, és nem voltam...
Hamnet nem volt ragyogó!
- Ezt most...? - Judith, ne!
- Ezt hogy érted? - Gyönyörű volt...
...de nem volt ragyogó.
Judith, mondtam, hogy ne!
- Azokat én írtam. - Írtad... mit írtál?
A verseket.
Az atyám számára oly kedves verseket,
melynek szellem és csíny minden sora.
Az én agyamban születtek.
Hamnet csak leírta őket.
Egy kicsit segített neki. Ez minden.
Nem. Valamennyit én találtam ki.
- Nem. - Hamnet édes volt, kedves
- de nem volt jó. Nem volt! - Nem igaz! Ragyogó elme volt!
Nem, Will!
Csak egy közönséges kisfiú volt.
- Tessék? - Ha közelebbről látta volna...
Ha közelebbről megnézem?!
- Figyelt volna... - Figyeltem a fiamra!
Azt látta, amit látni akart. Önmagát látta.
Mi az, hogy magamat?!
Egy fiút látott, kinek elméje oly merész és oly gazdag, mint az öné, atyám.
Boldog volt, hogy az apja lángelmének tartja.
Nem volt az, de elég okos volt, hogy tudja, soha nem fogja...
...elérni, amit atyánk akart tőle. Rettegett a maga látogatásaitól.
Nem ezt akartuk, eleinte egyáltalán nem.
Judith mindig kitalált történeteket, rímeket varázsolt.
Hamnet meghallott egyet, és egy nap...
...leírta, hogy gyakoroljon a tollával.
Ezt találta meg. Azt hitte, az övé, és megdicsérte.
Így már értéktelenek, igaz?
Nem ő írta őket.
Többé már nem olvassa el őket?
Ül a napon, és mosolyog, hogy milyen szellemesek.
Nos, nem ő írta őket.
Nem.
Hanem én.
Ezért azt teszek velük, amit csak akarok.
Nem! Nem!
Nem lehet a magáé!
Judith próbált megtanulni írni,
tudja? Hamnet halála után.
De nem volt meg hozzá a türelme.
Nem úgy, mint Susannának.
Meg kellett volna tanulnom leírni...
...az ábécé néhány betűjét, főleg mivel magához mentem.
Emlékszik az esküvőnkre?
Idősebb voltam, és terhes...
...maga pedig egy 18 éves különös, ügyes fiú.
Tudom, mit gondoltak az emberek.
Az anyakönyvet sem tudtam aláírni.
Csak egy ostoba jelet véstem oda.
Olyan butának éreztem magam.
Aztán maga elment Londonba, és neves íróvá lett...
...egy olyan feleséggel otthon, aki egy betűt sem ismer.
Gyakran tűnődtem azon, vajon bántja-e ez.
De miért bántotta volna?
Alig volt itthon.
Sajnálom.
Elvesztette a fiát.
Mindenki siratná a fiát.
A lány nem számít.
A nők arra ítéltettek, hogy egy másik férfi tulajdona legyenek.
Lassan eltűnjenek.
Nem, Judith!
Nem tűnhetsz el. Miért nem írsz újra?
- Atyám, tudja, hogy nem tudok írni. - Megtaníthatnálak.
Nem maradt bennem több vers.
- Miért? - Mert a rossz iker halt meg.
Ez csak a pestis volt. A pestis nem ítélkezik.
Egyszerűen csak pestis.
Azt kívánom, bár engem vitt volna el.
Judith, miért gyűlölöd magad?
Kétszer raboltam el Hamnetet atyámtól:
egyszer, mikor túléltem őt,
s most, hogy megfosztottam még az álmától is.
De egy új álmot adtál cserébe.
A gyönyörű lányom költő.
Egy asszony nem lehet költő.
Az asszonynak egyetlen rendeltetése van a földön.
Tudom a kötelességem.
Jóváteszem, hogy megfosztottam Hamnettől.
Ígérem, jóváteszem.
Örülök, hogy nem Hamnet írta a verseket.
- Örül? - Immár jobban ismerem őt.
E kertben a szeretet, s ne a becsvágy virágozzék!
Hát, valaminek virágoznia kell. Mert más nagyon nem fog.
Igaz, nem vagyok valami nagy kertész.
Könnyebbnek találtam szavakkal létrehozni dolgokat.
Ennek is megtalálja a módját.
Akarja, hogy segítsek?
És ide is. Kicsit odébb.
- Ide legyen? - Igen.
Ezt.
Áss egy jó nagy lyukat! Remek. Lehet, hogy ide tehetnénk...
Jó éjt, Anne!
Maradjon velem, Will!
A kényelem végett.
A második legjobb ágyunkban.
Megiszom azt a pohár rajnai bort magával, Tom Quiney.
Tudod, hogy nem vagyok jó ember.
Voltak asszonyok a múltamban.
Jó páran.
Még nagyon keveset láttam az életből.
Maga pedig nagyon is sokat.
De lehet, hogy ketten újra kezdhetnénk.
Nem rendelt bort. Inkább Quiney-vel itta meg.
Fél órát, talán többet is bent volt.
Ha Judith egy kis boldogságot keres, ennek én örülök.
A bűn nem teszi boldoggá.
Nem?
Akkor reménykedjünk, hogy a boldogtalanságát...
...kicsit elviselhetőbbé teszi.
Ez egy elvetemült gondolat. Gondolj a szentírásra!
Akire én gondolok, az egy lány, aki mindig mosolygott.
Az elvesztett becsület nem visszaszerezhető.
- Nekem sikerült! - A tiéd nem veszett el!
Azt csak egy elítélt, részeges pápista akarta besározni!
Judith felejtse el Quiney-t! A züllött csábítót.
Ha csak a bűntelen emberek házasodhatnának,
elenyészően kevés házasság lenne.
Margaret, többé nem találkozhatunk.
Ne haragudj!
Judith Shakespeare miatt.
Soha nem ígértem semmit, Margaret. Te is tudod.
- Ha bűn volt, együtt követtük el. - Gyereket vár.
- Biztosan tőlem? - Ezt mered kérdezni?
Margaretnek sok barátja van a kocsmában.
- Ne merészeld! - Biztos vagyok benne...
Azt hiszem...
Úgy vélem, a tiéd, Tom.
Őszintén azt hiszem.
Francis Collins, jöjjön csak! Megkínálhatom egy kis borral?
- Kérem! - Maria, egy kis bort kérünk.
Örülök, hogy ilyen jókedvűen találom, Will.
Ez nincs mindig így, amikor valaki ügyvédért küld.
- Judith férjhez megy. - Nem mondja!
Gratulálok!
Valóságos bűn, ha egy ilyen fiatal nő hajadon.
Nos, ez a bűn elmúlik.
Ezért ki akarom egészíteni a végakaratomat,
hogy az új vőm, Tom Quiney is benne legyen.
Quiney, valóban?
- Bor és dohány. Jó üzlet. - Jobb nem is lehet.
Ezért gondolnunk kell az utódaikra...
...a fiúunokáimra.
Legyenek jó sokan!
Szeretnék még hagyni...
...Anne-re is valamit.
Ha túléli önt, a törvény szerint egyharmad illeti meg.
Túlél, kétségtelenül. Idősebb ugyan, de jóval szívósabb.
Nem pénzt. Abból több is lesz, mint, amit el tud költeni.
Nem. Amire gondoltam, az...
...egy bútordarab.
Bútor?
De Anne bizonyára itt fog élni, és mindent használhat.
Ez egy különleges darab, ami...
...ha már nem a miénk, akkor legyen az övé,
s amikor benne lesz, remélem...
...mosolyogva gondol rám.
Ezért...
Az egyik vejemnek borboltja van, a másik be akarja záratni.
Üdv a családban!
Tudom, hogy néha mi, Shakespearek...
...voltuk saját magunk legádázabb ellenfelei,
de olykor nekünk jutottak... a legkegyetlenebb ellenségek is.
Ha John Lane ismét beteszi ide a lábát,
levágatom az orrát!
Voltak hullámhegyeink és hullámvölgyeink,
de azzal áltatom magam, hogy...
Nos, szereztem némi tekintélyt szülővárosomnak.
És bár nekem már...
Bár nincs többé fiam,
de mutassatok egy családot a városban, ahol nem vesztettek el gyermeket.
És nekem van még két gyönyörű lányom.
S talán egy nap lesz egy fiúunokám.
És ezért persze, most valójában rátok nézek, Tom és John,
és kérlek titeket, hogy tegyétek a dolgotokat.
Köszönöm szépen!
Mert a család minden...
...és ma...
...nem lehetnék büszkébb az enyémre.
Láttam Margaret Wheelert ma a templomban, Tom.
Tudom, Judith.
Nem tudom meg nem történtté tenni.
Mindent bevallottam neked.
De ígérem, hogy sem ő, sem a gyermek nem szenved hiányt semmiben.
Meg fogjuk találni.
Vajon hol van?
Talán arra?
- Ott van. - Minden rendben?
Anne, minden rendben?
Igen, persze.
Akkor miért...?
Nos, tudja...
Atyám, nagy hírünk van.
- Mégpedig az, hogy... - Igen?
Terhes vagyok.
Jaj, drágám!
Ó, igen!
Mr. Quiney!
Szép munka, fiam!
Kedvesem!
Húgom, őszintén örülök nektek.
Ez csodálatos!
De hol van John? Itt kell lennie valahol.
Szüléshez hívták.
Quiney!
Margaret Wheeler belehalt a szülésbe,
a babával együtt.
A gyermeknek nincs neve.
Anélkül nem kerül a mennybe.
Lám, lám, Mr. Shakespeare!
Micsoda balszerencse!
Úgy tűnik, hogy a lánya esküvője okkal volt oly sürgős.
Akárcsak a magáé, mi?
Az alma nem esik messze a fájától.
A fenébe, maguk Shakespearek botrányos egy népség!
Tán faragatlan parasztlányként...
...a maga felesége nem tudta erkölcsre tanítani a lányait.
Nos hát, munkára fel!
Nem lófrálhatok egész nap mihaszna gondolatokkal, mint maguk, költők.
Vár az üzlet.
- Az üzlet, Sir Thomas? - Igen, az üzlet.
Egy akkora birtok, mint Charlecote nem megy magától.
Azt hittem, valódi üzlet.
Mint például London legnagyobb színházának építése, üzemeltetése.
Színészek, ácsok, varrónők kifizetése,
kenőpénzek intézése, a biztonság ellátása, politikai útvesztők kiismerése,
3000 fizető néző etetése, itatása minden délután,
egyre nagyobb látványosságok ígéretével.
Százhetven megrendelt előadás őfelsége, a király vagy királynő számára.
Belegondolt a Shrewsbury-i csata logisztikájába...
...a hamptoni bíróság termében? Inkább ne! Iszonyúan kifárasztaná.
Mégis, az évek alatt, míg remekül...
...és látványosan futott a szekerem, Thomas,
valóban találtam rá időt, hogy papírra vessem...
...az említett gondolatokat, melyek tapasztalatom szerint...
...nagy örömet okoztak a szórakozni vágyóknak,
vagy azoknak, akik e földi siralomvölgyből menekülnek,
ami nélkül minden éppoly értelmetlen lenne, mint...
Nos, mint ön, Sir Thomas.
S ha már a feleségemet említi, Anne...
...napi székletébe több tisztesség és bölcsesség szorult,
mint uraságod egész valójába.
És bárcsak kilőttem volna az átkozott szarvasát!
Quiney örökségét töröltem, uram.
Nem lelem örömöm Judith bánatában, apósom.
Sem a magáéban.
Engem is bánt.
Tudom jól, John.
Segít egy kicsit a munkában, férjuram?
Hozhatna ki sört a csigáknak.
Ahogy elnézem, Anne, jobban boldogulsz nélkülem.
Azt hiszem, sétálok kicsit.
Magáért tette, Will.
Fiúunokát akart.
Nem volt ott a temetésen.
Úton voltam hazafelé.
Londonba akkor ért a hír, mikor már eljöttem.
Mire hazaértem, már elföldelték.
Nyár volt.
Egy tetem sem maradhat temetetlenül sokáig, főleg nem egy pestisesé.
Ez az az oldal.
1596 augusztusa.
Hamnet...
...Shakespeare.
Hát itt van.
Hoztam neki egy zsebkést.
Különleges darab, összecsukható.
A nyelébe belevésték a monogramját.
Tetszett volna neki a kés.
Azóta mindig magamnál tartom.
- Nem bánja, ha én...? - Tessék csak!
Amikor csak...
Amikor új tollszárat faragok...
...azt képzelem, hogy az nem az én,
hanem az ő, időközben felnőtt keze,
és magának faragja...
A tollát faragja az apjától kapott késsel,
amit hazatérésekor adott neki.
És aztán, amikor...
Amikor tintába mártom, és írni kezdek...
Még mindig az ő kezét látom, az ő szavait írom,
és aztán képzeletemben már nem is én vagyok,
aki őrá gondol,
mert én már meghaltam, és Hamnet él,
így ő az, aki énrám gondol.
Az emberek gyakran kérdik, hogy tudok oly sokat írni,
honnan az energia és elszántság, hogy az íróasztalomhoz ülve,
egymás után írjam a műveket,
de a válasz igazán egyszerű.
Mindig a fiam társaságát élvezem.
A kisfiamét.
Értem küldött, apám?
Igen, Judith. Köszönöm, hogy eljöttél.
Remélem, kényelmes az új otthonotok.
Nos, sok munka van még vele, de a férjem keményen dolgozik.
A szégyen dacára, amit ránk hozott, ő...
Jó ember.
Meglátogattam ma Hamnet sírját,
és megkerestem a nevét a nyilvántartásban.
- Ó, ennek örülök. - Anne...
Tudom, milyen a pestis.
Akárhányszor lecsapott Londonra, minden színházat bezártak, így én...
...tudom, milyen a pestis, és...
Ma azon elmélkedtem, hogy...
...a fekete halál jelképe egy kasza.
Nem pedig egy tőr.
Ezt hogy érti?
Még nem láttam olyat,
hogy csak egy embert győz le, majd elvonul.
Hogyan halt meg Hamnet?
A halálát bejegyezték a plébánia katalógusába,
de nem említik az okát.
Pestis, férjuram.
A lelkész kihirdette a temetésén.
Mert ezt mondtad neki,
és kétségtelenül a sírásóknak is,
akik a csalitoshoz jöttek,
de már szemfedővel letakarva találták.
Amikor ránézek a sírkövekre...
...Hamnet körül, majd a jegyzékbe tekintek,
nem látom, hogy a kaszás...
...végigsöpört volna a városon 1596 nyarán.
Valójában pontosan csak öt gyermeket ragadott el,
három közülük újszülött volt.
Nem úgy, mint a többi pestises évben,
amikor tucatjával hullottak el az emberek,
ha lecsapott a dögvész.
Így hát, Judith és Anne, kérlek,
áruljátok el!
Hogyan halt meg a fiam?
Pestisben halt meg.
Éjjel kiabálva ébresztettem anyát.
Hamnet ágya üres volt.
Anya mindenhol kereste a házban.
Aztán eszébe jutott a csalitos melletti kis tó.
Az volt a kedvenc helye,
annak ellenére, hogy nem tudott úszni,
és sohasem merészkedett a vízbe.
Körülötte...
...darabokra tépve...
...azok az utolsó költemények,
amiket kigondoltam, ő pedig leírt.
Összekészítettük, mire atyám hazaérkezik.
Anya kérte, hogy szerezzek madzagot és takarókat,
hogy soha senki ne jöjjön rá, hogyan halt meg.
Ez Judith története,
amelyet azóta hordoz nehéz teherként,
de én azt mondom, pestisben halt meg.
A lelkész is ezt mondta a sírjánál.
És az Úristen elfogadta.
Sokan haltak meg pestisben,
és Hamnet mennybe szállt e sokadalom közé.
Jézus sohasem tagadta volna meg tőle a helyet,
annak ellenére, amit Judith elmondott.
Nos, persze.
Persze, hogy a mennyben van.
Hamnet nem ölte meg magát.
Csak belevetette magát a vízbe. Én voltam az, aki belelökte.
Én öltem meg őt.
- Judith, ez nem igaz. - Megöltem a testvéremet.
Bármit is akart, azért volt, hogy megörvendeztesse atyánkat.
Atyánk mindig csak vele törődött,
ő pedig mindig csak atyánkkal.
Féltékeny voltam.
Féltékeny voltam...
...mert Hamnet iskolába járt...
...míg én a konyhában robotoltam, mert lány vagyok.
De én is vágytam az elismerésére.
Vágytam a szeretetére.
Megmondtam neki, hogy elmondom atyánknak.
Hogy végre tudja meg, ki írta a verseket.
Én nem... Nem gondoltam komolyan.
Nem gondoltam komolyan.
Pestisben halt meg.
Isten elfogadta.
Csak egy apró hazugság volt.
Ő pedig csak egy kisfiú.
Hát mégis befejezte.
Köszönöm!
Kész a történetem.
Megpihenhetek.
Hamnet, kérlek!
Várj egy kicsit!
Mert olyan szövetből készültünk,
mint az álmok:
kis életünket...
...a mély alvás köríti.
Sajnálom!
Azt hiszem...
...talán kissé megfáztam.
Ben Jonson, örülök, hogy látlak.
Istenemre, Will, neked aztán kijutott!
Mindkét lányod körül botrány van.
Jól teszik!
A visszavonulás nem hozta el a remélt békét.
Tapasztalatom szerint, Will, senki sem azt kapja, amit remél.
Általában inkább azt, amit megérdemel.
S szerinted én ezt érdemlem?
Lehet, hogy nem mindet, de valamennyit bizonyosan.
Elvesztetted a fiad.
Egyetlen apa sem érdemli ezt, bár sokan elszenvedik.
- Én is elvesztettem fiam, s lányom. - Tudom, barátom.
De van még két lányod, kik szeretnek.
Feleséged, kivel megoszthatod az ágyad. Nekem egyik sem adatott meg.
- Az én Anne-om megvet engem. - Hát, nyilvánosan megsértetted.
Hárpiának nevezted, így...
Nem mondtam, hogy nincs oka rá. Csak azt, hogy megvet.
Mesélted, hogy Southampton szerint jelentéktelen életet éltél.
Mekkora szamár!
Hisz meghódítottad Angliát, Will,
és győztesen tértél vissza a családod kebelére.
Ez jelentéktelen?
Talán a második fele.
A második a legjobb rész.
Hazaérkeztél, Will.
Hány hódító mondhatja ezt el?
Melyik költő?
Bárki meghalhat egyedül és megvetve.
Marlowe-t is meggyilkolták.
Senki sem tudja, melyik ellensége tette.
Greene szegényen halt meg, elidegenítve mindenkit, ki ismerte.
Kyd ugyanígy járt.
Ki tudja, hogy halt meg Tom Nashe,
de ha a mocskos, ostoba verseiből indulunk ki,
hát biztosan nem a családja kebelén.
Én sem hinném.
És én? Bár még nem vagyok halott,
de nemsokára azzá lehetek, miután kiestem a király kegyeiből,
és senki sem emel szót értem.
De neked sikerült hazatérned, Will.
Bocsánat. Jól vagyok.
Vannak barátaid, és van családod...
...meleg tűzhelyed és teli hasad.
És persze te írtad meg...
...a múlt, jelen és jövendő legnagyszerűbb színműveit.
Te gazember!
Szóval igen, öreg barátom...
...azt kaptad, mit megérdemeltél.
Atyám?
Ma különleges nap van,
anya és Sue különleges ajándékkal készültek.
Te jó ég, mi ez?
- A házasságlevelünk, Will. - Tessék?
Harmincnégy évvel ezelőtt erre tettem a kézjegyem.
És most...
"Anne Shakespeare."
Gyönyörű a kézírásod.
Sue engem is megtanít írni.
S mire atyánk jobban lesz,
írok magának egy verset.
Nos, szükséged lesz...
...egy zsebkésre.
Legyen a tiéd!
Köszönöm!
Atyám, mit szeretne csinálni ma,
ezen a különleges napon?
Van egy kies part, hol kakukfü nő,
Hol dús virányt rukerc s ibolya sző,
Fölötte sűrü loncból mennyezet,
Vadrózsa, gyönge jázmin fog kezet:
Ringatva ott szunnyad tánccal, zenével
Titánia egy kissé minden éjjel...
A többit talán tudod is.
Ott vedli tarka bőrét a kigyó,
Mely gúnya éppen egy tündérre jó.
WILLIAM SHAKESPEARE 1616. ÁPRILIS 23-ÁN HALT MEG
A SZÜLŐVÁROSÁBAN.
E NAP VOLT A SZÜLETÉSNAPJA.
Ne féld már a nap hevét,
Sem a tél vad viharát,
Földi munkád’ végezéd
S el is vetted a díját:
Barna legényt,
szőke lányt
Sírba visznek egyaránt.
Ne rettegd zsarnok karát
S a nagyok zord homlokát;
Gondot étel, mez nem ád;
Egy néked a tölgy és a nád:
Jogar, könyv, gyógyszer, mindahány
A sírba visz mind egyaránt.
Ne rettegj villámcsapást.
Se ne dörgést, rémítőt.
Se szégyent s rágalmazást.
Végezted búd’ s örömöd’.
Ifjú, a kit szerelme bánt,
A sírba jut mind egyaránt.
ANNE 9 ÉVVEL KÉSŐBB HALT MEG.
WILL RÁHAGYTA MÁSODIK LEGJOBB ÁGYÁT.
JUDITH QUINEY HÁROM FIÚT SZÜLT.
MINDHÁROM FIATALON HALT MEG.
ELIZABETH HALL, SUSANNA LÁNYA KÉTSZER MENT FÉRJHEZ.
61 ÉVESEN HUNYT EL, ÉS VELE KIHALT A SHAKESPEARE-VÉRVONAL.
Feliratok magyar szövege: Várkonyi Erika Lívia